Dette er Sand Rock i Arizona...
sent på kvelden, tidlig på våren.
En trivelig by som kjenner sin fortid og er sikker på fremtiden...
mens den gjør seg klar for natten og den forutsigbare morgendagen.
Ørkenen dekker jorden og kjøler seg ned...
mens den hviler før morgendagens kamp med solen.
Og i mitt hus, nær byen, er vi også sikre på fremtiden.
Svært sikre.
Akkurat midnatt.
Prøver du å bli kvitt meg? Det kommer det ikke noe godt ut av.
Vel, jeg prøver å unngå folkesnakk.
Folk snakker uansett.
Jeg tror det må være pengene som imponerer deg.
- Hvilke penger? - Jeg fikk en sjekk i dag.
Johnny, du har solgt en ny artikkel!
Fikk nok til å gjøre ferdig utsiden av huset. Alle hjemmets bekvemmeligheter.
Tenk all den tiden jeg har kastet bort i byen.
Det er fint her ute.
Spørsmålet er: Ville du fortsette slik hvis vi var gift?
Selvsagt ikke.
Så snart jeg tok ditt navn...
ville jeg ikke behøve det lenger.
La oss se hva stjernene sier.
Jeg vet allerede horoskopet ditt.
Vet du hvem en mann i ditt stjernetegn bør gifte seg med?
- Nei, hvem? - Meg.
Jeg er skorpion, og de kommer alltid overens med en skytte.
Er det sant? Hva annet sier de?
Skytten er filosofisk og svært positiv.
Med en bekymringsløs innstilling.
Han ville sulte hvis ingen laget mat til ham en gang i blant.
Og er helt hjelpeløs i visse situasjoner.
Kom, se på stjernene mine.
Fortell meg om de sier at en skytte kan forsørge en skorpion.
''Stjerneskudd så klart Første stjerne åpenbart
''Jeg ønsker at jeg vel
''Kunne få ønsket mitt i kveld''
- Hva var det? - En meteor.
En av de største jeg har sett.
- Kan du se den? - Ja.
Der er den.
Ved den gamle Excelsior-gruven.
PETE DAVIS - Sprøyting av avlinger
- Du er gal. - Han mener det på alvor.
Hørte du ingenting?
Jeg hørte ingenting før du banket på døra mi.
Se!
Så vakkert det er!
- Kom igjen, ta oss ned. - Ja vel, ta det med ro.
Milde måne!
Dette er svære greier.
Det er det største som har hendt i vår tid.
- Jeg tar en nærmere kikk. - Forsiktig, John.
- Ja, bare spill helt. - Vi tar sjansen.
Hvem sa at du skulle være med? Bli her. Pass på Pete.
Pete blir stående akkurat her.
- Johnny! Johnny! - Vent. Bli her.
- John! - Jeg er uskadd, Pete. Her nede.
Er du OK?
- Ja, jeg har det fint. - Kom igjen, la oss stikke.
- Kanskje du hører på meg neste gang. - John! Er alt i orden?
Johnny? Johnny!
- Ja, jeg ble ikke skadet, Ellen. - Men hva er i veien?
Det er noe der nede.
Ikke sant? Et par tonn med jord som nesten traff deg.
- Nei, det er ikke det jeg mener. - Hva mener du da?
- Hva var det du så der nede? - Jeg er ikke sikker.
Et slags skip, tror jeg.
- Et hva for noe? - Et skip.
- Hva slags skip? - Jeg vet ikke.
Det ligner ingenting vi har sett før.
Han må ha slått seg i hodet. Kom igjen.
Det høres sprøtt ut, men det var der. Jeg kunne se litt av det.
Du har vært oppe blant stjernene for lenge. La oss dra.
Det var som ei stor kule som satt fast i kraterveggen.
Dette er ikke et sted for samtale.
Kom igjen, før det begynner å rase igjen.
Hør her: Jeg er ikke gal, og jeg innbiller meg ikke ting.
Jeg så denne tingen.
- Hjelpe meg. - Jeg så en åpen dør.
Hva var det innenfor?
Noe. Så smalt døren igjen og utløste skredet.
Ja visst. Kom igjen.
- Pete, vil du høre etter? - Jeg gjorde det.
Jeg lot gærninger hente meg midt på natta.
På toppen av det hele får jeg romskip kastet etter meg.
Her kommer de for å se hva som har skjedd.
Vær så snill, ikke fortell det du sa til oss.
Ellen, jeg var nær nok.
- Jeg kunne ha tatt på det. - Johnny, vær så snill.
Du har vel ikke tenkt å si at du så marsboere løpe rundt der nede?
Hva ville du sagt om jeg fant en marsboer der nede?
Jeg ville sagt: ''Gi ham til et sirkus. ''
Jeg ville sagt: ''Vent og se hva det er de gjør her. ''
Ellen, du tror heller ikke på meg.
Å, jeg vet ikke.
- Det er Ellen og Putnam. - Der er helikopteret til Pete. Hei, der!
Hva skjer? Hvor lenge har dere vært her? Hva har skjedd?
- Jeg skal fortelle. - Johnny.
Det er en meteor. Johnny sier det er den største noensinne.
Det må det ha vært. Jeg kjente den helt ned i tærne.
- Lyste opp som om det var dommedag. - Det var ingen meteor.
Ingen meteor?
Hva mener amatørastronomen?
- Det er et slags skip der nede. - Et skip?
Ikke spør hva slags skip, for jeg vet ikke.
Du mener fra en av de stjernene du skriver om?
Eller den typen farkost som Pete styrer?
Bevisene er begravd der nede.
Det kan være det største som noen gang har skjedd.
Hvis du er smart, får du sperret av området...
inntil vi vet hva vi har med å gjøre.
- Så du det, Ellen? - Nei...
- men hvis John sier at han så det... - Han kan ta feil. Hva med deg, Pete?
Ut fra størrelsen og utseendet, vil jeg si at den tingen kom fra det ytre rom.
Jeg har til og med grunn til å tro at det er liv der nede.
Den må ha hatt høy fart for å treffe bakken så hardt uten å dele seg.
- Det stemmer. - Og selv om den ikke delte seg...
ville noen kunne gå rundt etter en slik hjernerystelse?
Jeg bare spør, Johnny.
Jeg vil være sikker på at jeg siterer deg riktig til avisen.
- Jeg kjører deg hjem, Ellen. - Det behøves ikke, Matt. Jeg klarer meg.
Ikke si dere skal tilbake til Sand Rock?
Etter at Loring har sitert deg i avisen...
vil de ikke la deg gå fritt rundt.
Du også, Pete? Vi trenger hjelp, ikke råd.
Ellen, kom.
Er det ingen som vil hjelpe?
Hva med doktor Snell på Wayne-observatoriet?
Du har jobbet mye med ham.
Ja. Jeg ringer ham så snart vi er tilbake.
Hei, ikke så fort.
- Johnny? - De idiotene.
Du kan ikke bebreide dem.
Jeg så det. Jeg så til og med et slags spor.
- Det kan ikke bare være innbilning. - Jeg tenker på deg, Johnny.
Folk som baksnakker deg og ler av deg.
De har baksnakket meg før. Selv din gamle venn sheriffen.
Matt mente ikke noe med det.
Han har kjent meg hele livet. Du vet hvordan han passer på meg.
Jeg bebreider ingen av dem.
Kan jeg bevise det? Selv for meg selv?
Kanskje hvis vi virkelig finner noe...
Er du nødt, Johnny?
Jeg er nødt, Ellen.
Men du bør holde deg unna en stund.
Jeg vil ikke at de skal le av deg.
- Se! - Hva er det?
- Hva var det? - Jeg vet ikke.
Traff du det?
Jeg skal se etter.
- Vær så snill, hold motoren i gang. - Ja.
Bli her.
Kom igjen, la oss dra.
- Hva er det? - Trodde jeg hørte noe.
- Det er bare et agavetre. - La oss komme oss vekk.
ADVARSEL - INGEN ADGANG
- Fikk du noen gode bilder? - Ganske gode.
Krateret er over 900 meter i omkrets.
Noe av det største som har skjedd.
- Se så dypt det er. - Det dekker et svært område.
Her kommer stjernekikkeren vår. Kom igjen.
- Snell er her. - Journalistene også.
Her kommer de. Jeg skal prøve å styre dem unna.
- Morn, John. Ellen. - Morn.
- Vi fant dere ikke hjemme.
Dugan, American Press. Lober, Press Dispatch.
Dette er frøken Fields.
Litt av et leven du satte i gang. Har du en kommentar?
Hvorfor gjenta det? Alt står her.
SAND ROCK STAR STJERNEKIKKER SER MARSBOERE
Bli her, kanskje jeg har noe til dere om noen minutter.
- Dette er privat. Er det i orden? - Alt i orden.
Hva sier du, frk. Fields?
- Har du noe å tilføye? - Nei.
- Hei, Bob. - Hei.
- Heisann, John. - Hei, dr. Snell. Fint at du kunne komme.
Ville ikke gå glipp av dette.
- Når kom du? - En time siden.
- Da har du nettopp begynt. - Jeg har sett nok.
Men du tror meg vel?
Hør her, i natt så du en meteor falle til jorden.
Det underbygges av vitneutsagnene.
Også krateret selv...
dets form og kjennetegn støtter teorien om at det var en meteor.
- Men jeg så et skip. - Du så noe som lignet et skip.
Du har ingen bevis, John.
Jeg kan bevise det hvis du hjelper meg å grave det ut.
Jeg kan ikke be universitetet om å gjøre det.
Vi ville grave i månedsvis og bruke tusener, og kanskje bare finne disse.
Legg merke til den svarte fargen, typisk for meteorer.
Varmen har smeltet sammen nikkel og jern. Kjensgjerninger, John.
Selv vinkelen den traff jorda med. Alt tyder på at det var en meteor.
OK, jeg innrømmer at jeg ikke har alle svarene...
Én ting til, John. Følg meg.
- Fant du noe, Bob? - Nei, doktor. Ingenting.
Der ser du, det er ingen tegn til uvanlig radioaktivitet...
noe sted i området.
Ville ikke det være rart hvis det kom fra det ytre rom?
Jeg vet ikke hva som er rart lenger.
Men jeg trodde du ville være mer åpen for tanken...
enn de andre. Du er vitenskapsmann!
Derfor tror jeg ikke på trolldom, John.
Ikke trolldom, dr. Snell. Forestillingsevne!
Vilje til å tro at det finnes ting vi ikke vet noe om.
En gang trodde folk at jorda var et flatt platå...
mellom to fjell som holdt himmelen oppe.
Og at stjernene var lamper som hang fra himmelen.
Så fikk noen en bedre idé, og folk var villige til å lytte.
Vær realistisk, John. Vi har jobbet sammen tidligere.
I mellomtiden kan du skrive en artikkel for oss.
Ja.
Her. Jeg har skrevet den alt.
- En energisk ung mann. - Ja, og en raring også.
Mer enn en raring, Bob. Individualistisk og ensom. En mann som tenker selv.
Rapport om ankomst av fremmede fra det ytre rom.
Jeg håpet å støte på deg, Putnam.
Hva er det, Matt? Har jeg brutt loven?
Du kan jo kalle det det.
Ellen skulle undervist på skolen i dag.
Jeg sa: ''Hold deg unna. '' Du kjenner Ellen.
Ja, jeg kjenner Ellen. Jeg kjente faren også. Jeg var hans assistent.
Og jeg tenker å holde et øye med henne. Problemet er at hun følger etter deg.
Denne byen forstår deg ikke. Du roter rundt her i ørkenen...
og myser mot stjernene. Og nå denne historien.
''Denne byen''...
Grunnen til at jeg kom ut hit...
var for å komme unna den slags tenkning.
Du skremmer dem, Putnam.
Og de er imot det som skremmer dem. På en eller annen måte.
Matt, jeg er også redd.
Hvis du vil ødelegge deg selv, er det ditt problem. Men la Ellen være i fred.
Hun trenger jobben sin.
- Kom igjen, frk. Fields. Fortell oss noe. - Smil, frk. Fields.
Joe, ta bildet.
Hva med dette monsteret dere støtte på?
Kom igjen, karer. Slutt å plage henne.
- Sjekker bare historien. - Hva prøver du å bevise?
Det skulle jeg spørre deg om.
Kanskje du er ute etter PR for en ny bok.
Ikke bli sint, Putnam. Du er nyheter nå.
Prøver bare å få en historie.
Snell er enig med sheriffen, og sheriffen er enig med de andre.
- Jeg er gal. - Jeg vet.
Matt snakket til meg før han fant deg.
''En lærer har et ansvar overfor samfunnet. ''
Jeg skulle ønske vi fant bare ett.
Bare ett lite monster vi kunne kaste inn på rektors soverom.
En hendelse som ryster oss langt inn i sjelen.
Takk skal du ha. Dette er radioverten igjen...
og her er major Benson fra hæren som vil gi oss sine synspunkter.
Major, vil hæren prøve å grave under krateret?
Antagelig ikke.
Major, hva sier du til rapporten om at et romskip er begravd der?
Hvis det er sant, får det vente til vi kommer så langt.
Så hæren er ikke redd for invasjonsstyrker?
Ikke hvis de er begravd under hundrevis av tonn med...
Se.
Det ser ut som det strekker seg.
Den lever.
Likevel ser det så dødt ut her ute.
Nei da, den lever og venter på deg.
Klar til å drepe deg hvis du går for langt.
Solen tar deg, eller kulden om natten.
Ørkenen kan drepe på tusen måter.
Hvor er du?
Hvordan ser du ut? Hva skal jeg se etter?
Jeg vet du gjemmer deg der ute i ørkenen.
Kanskje jeg ser rett på deg uten å se deg.
- Kom fram! - Men John, da.
Hei, Frank. George.
Hvor kommer dere fra? Hvorfor er dere ikke ved krateret?
Jeg liker ikke oppstyret de lager der borte.
Jeg hørte de hisset deg opp, John. Plager de deg?
De prøver.
Jeg leste morgenavisen. Ikke la dem plage deg for mye.
Har dere sett noe uvanlig i dag?
- En annen meteor, mener du? - Nei, ikke en meteor.
Nei, vi har ikke sett noe. Har vi vel, Frank?
- Har vi vel, Frank? - Hva?
Vi har ikke sett noe, har vi vel?
Nei, jeg har ikke sett noe. Men jeg hører ting.
Jaså?
- Hva slags ting? - Jeg vet ikke. Merkeligste lyden jeg har hørt.
Har aldri hørt noe lignende på linjen før.
- Du har vært i solen hele morgenen. - Nei, det er ikke solen.
- Kan jeg få høre? - Ja visst.
- Sett ham på stigen, George. - Du er sjefen.
Her, hør. Hører du det?
Ja.
Noen tanker om hva det er?
Jeg vet ikke.
Det kan være noen den veien som avlytter linjen...
eller den veien, som hører på oss, slik vi hører på ham.
- Jeg lurer på hvem det er. - Jeg vet ikke.
Etter å ha jobbet ute i ørkenen...
i femten år, slik jeg har, hører du mye forskjellig.
Ser mye også. Solen på himmelen...
og varmen.
All den sanden der ute, med elver og sjøer som ikke finnes.
Noen ganger tror du vinden kommer seg på linjen, og summer, lytter og snakker.
Slik som det vi hører nå. Hører du det fortsatt?
- Nei, det er borte. - Sånn er det. Det kommer og går.
- Fått nok? - Ja.
Jeg også.
- Hva tror du det er? - Jeg er fortsatt usikker.
Skulle ønske jeg kunne finne det ut.
Hvorfor ikke kjøre opp et stykke og ta en titt?
Du bestemmer, sjef.
- Vi tar en titt den andre veien. - Hvis dere finner noe, si ifra.
Med glede.
Har et viktig stevnemøte med Jane i kveld, sjef.
Hvis du tror du slipper fri tidlig, er svaret nei.
Når skal du gifte deg og slå deg til ro, George?
Så snart jeg finner en kone som din.
- Du sier alltid det rette, gjør du ikke? - Særlig til sjefen.
Se på det! Hva er det?
- Så du noe, John? - Nei. Ingenting her oppe.
Vi må tilbake og finne Frank og George.
- Tror du de har funnet noe? - Kan hende.
- Der. - Ja.
Vent.
- Kanskje de gikk ut i ørkenen. - Hvorfor lot de dørene stå åpne?
De hadde det i hvert fall travelt. Kanskje de fulgte etter noe.
Kanskje noe fulgte etter dem.
Blod.
Se, Johnny.
De så i hvert fall noe. Hva det enn var, tok det dem med seg.
- George. - Hei.
- Du skremte oss. - Gjorde jeg?
Hvor er Frank?
George, hvor er Frank?
Han gikk for å se seg rundt.
Det er blod på bilen. Hva hendte?
- Jeg skar meg i hånden. Ser du? - Er det ille...
Hva er i veien?
Ingenting. Solen, antar jeg.
Den narrer meg.
Ja, solen. Så vakker.
Du...
Du fant ingenting her oppe?
Ingenting.
Vi får vel gi oss av sted, Johnny.
Ikke vær bekymret for Frank. Han klarer seg.
Ja.
Det er vel ingenting vi kan gjøre her oppe.
Hei så lenge, George. Vi tar kontakt med deg.
Hei så lenge.
Hva var det? Hva var i veien med øynene hans?
Han lyver.
Jeg ville ikke gjøre noe alene.
Vi må inn til byen og hente hjelp.
- Noe har skjedd med Frank. - Han er død.
- Er alt i orden? - Hva skjedde, George? Er bilen...
Ikke vær redde.
Vi er i stand til å transformere oss...
slik at vi ser ut som dere, eller hvem som helst.
Det vil være nødvendig en stund.
Vi kan ikke og vil ikke ta deres sjeler...
eller sinn, eller kropper.
Ikke vær redde.
Deres venn har det bra.
SHERIFFKONTOR - SAND ROCK KOMMUNE
- Kan du lukke døren? - Du blir med oss ut, Matt.
Du ville ha bevis, Matt? Kanskje vi har noe til deg nå.
- Rektor var her. - Du må høre på ham, Matt.
Du skulle vært på skolen.
Hører du ikke, Matt? Vi har beviser nå.
Jeg er opptatt. I alle tilfelle...
får han ikke gjøre narr av meg slik som med deg.
Hvis du ikke hører etter, er du en narr.
Han får deg til å tro hva som helst.
OK, hva var det dere så?
Kom igjen, jeg viser deg det. Du bør ta med våpen.
Bilen er borte.
Det var akkurat der, Matt. Denne gangen så jeg det også.
Sporene, Johnny. Vis ham.
Sporene er borte.
Akkurat her var det jeg så ham. Jeg så hånden hans.
Se. Blod.
Kan ha vært en påkjørt hare som har kravlet hit.
Det var Frank, sier jeg. Det må ha vært det.
OK, det var Frank, og nå har han stått opp fra de døde og kjørt av gårde i bilen.
Jeg drar tilbake til byen.
Takk for skyssen.
Det er som å slå i luften. Ingen merker, ingen tegn, ingenting.
Og det bleke ansiktet hans, Ellen.
Kanskje det var solen som narret oss.
Var det?
Måten han så rett på solen uten å blunke.
Hvordan kunne George klare det?
- George kunne ikke. - Hva mener du?
Det er som et mareritt, der du venter og håper på at det er over...
og så plutselig skjønner du at det bare...
George? Frank?
Frank? George?
Vent! Jeg vil snakke med dere.
George? Frank?
Hold deg unna.
Hvor har dere vært? Vi har lett overalt etter dere.
Jeg vil hjelpe dere.
Hva skjedde i ørkenen? Fortell meg, så går vi til sheriffen.
Bli stående.
Hvem dere enn er, hva dere enn er...
ønsker jeg å forstå dere. Jeg ønsker å hjelpe dere.
Så hold deg unna.
Hold deg unna, John Putnam.
Vi ønsker ikke å skade deg. Deg minst av alle. Vi vil ikke skade noen.
- Hva har dere gjort med dem? - Vennene dine lever.
De vil ikke bli skadet hvis dere gjør som vi sier.
Hva skal vi gjøre?
Gi oss tid. Tid, ellers vil fryktelige ting skje.
Ting så fryktelige at du ikke kan forestille deg det.
Er gamle Tom tilbake med maten ennå?
- Jeg begynner å bli mektig sulten. - Ha'kke sett ham ennå.
Jeg liker heller ikke å frakte mat på denne tida av døgnet.
Kom igjen, muldyr. Sam og Toby er nok sultne.
Ditt gærne muldyr!
Er det deg, Tom?
- Hva er det som foregår der inne? - Det finner vi bare ut ved å sjekke.
Det er bare denne stakkars gamle tunnelen. Trenger mer støtte.
Som en gammel mann. Trenger noe å støtte seg på.
Hadde ikke trengt det, hvis ikke meteoren hadde stukket nesa si...
rett inn i det nedre nivået.
Det er best vi sjekker det i morgen.
- Det må være Tom. - Det tok ham lang tid.
Er det deg, Tom?
Ingen har ennå funnet noen monstre som truer jorden...
så det er nok enda en av disse fantastiske bløffene.
Denne gang framsatt av en ung, PR-kåt astronom.
Hvis han skulle finne et romvesen eller to...
ønsker vår kanal dem hjertelig velkommen til å henvende seg til oss alle.
Og nå, siste nytt.
Jeg prøvde å hjelpe.
- Hva gjør vi nå? - Ingenting. Vi venter.
Vi sitter og venter, og stoler på at de forklarer det for oss.
Kom igjen. Jeg kjører deg hjem.
Du har ingenting å bebreide deg selv for.
- Hva annet kunne du gjøre? - Men er det rett å bare stå på sidelinjen?
Vi har rett, og vi er ikke gale.
Og hvis vi har sett syner, så er det fordi vi faktisk så dem.
God kveld, frøken Fields.
- Hva er det, Perry? - Sheriffen vil treffe Johnny.
- Ja vel? Hva er det du skal være? - Et romvesen fra krateret.
- Han sier at du skal komme dit med en gang. - OK, greit.
Ser deg senere.
SHERIFFKONTOR - SAND ROCK KOMMUNE
Matt.
- Du kjenner fru Daylon, Franks kone. - Selvsagt.
- Hei. - Frk. Dean, Georges venninne.
- Hei, Jane. - Hei.
Fru Daylon, fortell John hva du sa.
Idet han kom hjem, visste jeg at noe var galt.
Frank forsvant visst under mystiske omstendigheter.
Han kom hjem og sa han var satt...
på en jobb over natten, og så dro han.
Noe er galt, jeg vet det. Han var så blek...
han hadde et underlig blikk, og han rørte ikke maten.
Det samme med George. Husverten hans sa han ikke spiste middag.
Det ligner ikke George, ikke med hans appetitt.
Sheriffen sier du så dem begge i ettermiddag, herr Putnam.
Sa de noe om at de skulle noe i kveld?
Nei, fru Daylon. Ingenting.
Kanskje de hadde en nødutrykning.
Telefonselskapet sier nei.
Og den lastebilen vi ikke fant.
Telefonselskapet ringte og meldte den savnet.
Var de beruset? Kunne du lukte noe?
- Frank drikker aldri. Han er syk. - Spør du meg, kommer de aldri tilbake.
Hvorfor skulle de ellers pakke klær?
- Klær? - Ja.
Naturlig å ta med et klesskift...
hvis de skulle bli natten over.
Jeg kjenner George. Alltid på farten, vil alltid reise et sted.
Dere bør begge komme dere hjem og få litt søvn.
Jeg sjekker, og ringer dere.
Ellen, vi har ting å snakke om.
Kan du ta med damene hjem?
Selvsagt, og jeg blir en stund hos fru Daylon også.
- Vi tar bilen din, Johnny. - Ser deg senere, Ellen.
- Ha det. - Ha det.
Er du klar for å tro meg nå?
Jeg prøver, ellers ville jeg ikke bedt deg.
Du må tro at det er et skip som er begravd der ute i ørkenen.
Og at i det minste noen av gjestene fra det ytre rom...
kom seg ut før det ble begravd.
Fortsett.
To av de gjestene så jeg i dag, og du så dem også.
Det er sant, Matt.
Det går ikke. Jeg prøver å henge med, men kan ikke.
Du må. Jeg vet hva du tenker, Matt.
Men du må tro at det du så i dag...
bare så ut som Frank og George.
De sa ikke tilfeldigvis hva de ville?
De vil ha vår tillit.
Frank og George er ikke i fare...
så lenge vi ikke blander oss inn. De vil ha tid! Tid!
Har du tenkt på at du setter livene deres på spill?
Hva tror du du gjorde så lenge du ikke trodde meg?
- Frank og George, det er galskap. - Jeg sto ansikt til ansikt med dem.
Hvordan kunne de ta noen andres form?
- Og hvor er den ekte Frank og George? - Vet ikke.
Og hvorfor skulle de gjøre noe sånt?
Kanskje for å kunne bevege seg fritt. Komme inn i byen uten å bli stoppet.
Så de stjeler en telefonbil, en bil som stikker seg sånn ut.
Henger det sammen?
Kanskje. Tenk om de ønsket elektrisk utstyr. Bilen var full av det.
Faktisk har det skjedd ting her i kveld.
Det var innbrudd i jernvarehandelen.
De savner en spole med kobbertråd og noen metalldeler.
De tok bare elektrisk utstyr.
Der ser du.
Ja? Ja, det er sheriff Warren.
Nei, sist jeg så dr. Snell og hans assistent, var ute ved krateret.
Si ifra hvis du hører noe, så ringer jeg hvis jeg hører noe.
Hva med dr. Snell? Har de bruk for ham?
- Kanskje. Han er astronom. Hvordan det? - Det var sekretæren hans som ringte.
De har verken sett ham eller assistenten.
Sist jeg så dem, arbeidet de alene i ørkenen.
La oss dra.
WAYNE-OBSERVATORIET TILHØRER ARIZONA
Vel, de er ikke i området...
og det er sikkert at de ikke dro uten bilen.
Jeg skulle gitt alt for at ting var som de var i morges...
da jeg kalte deg en tosk.
Er det rimelig at noe overlever etter å kollidere så kraftig med jorden?
Det er rimelig fordi det er sant.
Å tro alt dette snakket om å ta over menneskers form. Det er galskap.
Ingenting ville stemme.
Jeg kunne ikke engang være sikker på at du er John Putnam.
Det stemmer, det kunne du ikke.
Ville ikke det vært et fint triks om jeg slett ikke var meg?
Noe fra en annen verden som kom for å lede deg på ville veier.
Frank, hva gjør du her?
Jeg har ventet på deg.
Vi har lett overalt etter deg. Er alt i orden?
Ja.
- Jeg kjører deg hjem. - Nei. Kjør meg til gruven.
Nei, vær så snill.
Hallo? Hvem er dette?
Hvem? Det er til deg.
Dette er John Putnam.
Hva? Men...
Ja.
- De har Ellen. - Ellen?
- Hvor? - Kom igjen.
Hvordan vet du at vi skal stoppe her?
- Jeg vet det. - Vel, la oss gå.
Nei. De vil treffe meg alene.
Du må vente her.
- Jeg tenkte på Ellen. - Jeg også.
Hun er trygg, men hvis du blir med, vet jeg ikke.
OK, jeg venter. Hvor lenge?
- Så lang tid det tar. - Vel, vær forsiktig.
Ellen?
Ellen!
Ellen, vent!
Ellen?
Ellen!
Her.
Hvor er Ellen? Hvor er Ellen?
- Bli hvor du er. - Kom ut hit.
- Kom ut hvor jeg kan se deg. - Nei.
La meg se deg som du virkelig er. Hva vil du? Hva gjør du?
Vi reparerer skipet vårt, så vi kan forlate deres verden.
Vi trenger din hjelp.
Du ber meg om hjelp.
Hvordan kan jeg, når du har kidnappet og stjålet? Myrdet, for alt jeg vet.
Vi har langt å reise. Vi forlater jorden før det blir mørkt.
Du kan ikke se oss før tiden er inne.
Tiden inne for hva? For å drepe? For å ta over?
Vi har sjel og sinn, og er gode.
Så hvorfor er dere i skjul?
- Vi er ikke klare for å møtes som venner. - Hvorfor ikke?
Fordi du vil bli skrekkslagen ved synet av oss.
Hadde du kommet til vår verden, ville det kanskje vært annerledes.
Vi forstår mer.
Alt jeg forstår, er at du har mine venner som fanger. Og nå piken.
Vi holder henne og de andre som gisler.
Hold ditt folk unna, ellers vil vi ødelegge dem.
Hvordan kan jeg vite at oppdraget ikke er å ødelegge oss alle?
Vårt oppdrag var i en annen verden. Du må tro meg.
Kun en feil dro oss mot jorden.
- Kom ut her i solen. - Kanskje senere.
Da kan jeg ikke tro deg.
La vårt og deres folk holdes atskilt.
Hvis vi kommer sammen, vil det bare bli ødeleggelse.
Jeg må se deg som du virkelig er.
Kom ut, ellers kan jeg ikke beskytte deg.
Ja vel. Du ba om å få se dette.
Det skal du få.
Hvor er Ellen?
- Hun er trygg. - Hvor?
- Hva gjorde de med deg? - Ingenting.
Menn ser ikke slik ut for ingenting.
Jeg så dem, Matt. Slik de virkelig er.
- Forferdelig. - Du lot Ellen være hos dem?
Hun er trygg hvis vi ikke griper inn.
Kanskje du vil ha det slik, men ikke jeg.
Jeg vil ha Ellen og de andre ut nå.
Tror du jeg ville gått fra hvis jeg ikke måtte?
De reiser i kveld.
De krasjet her ved en feil, og nå fikser de skipet for reisen.
De kan ikke dra. De er begravd. Før meg til Ellen.
Hun er trygg så lenge du ikke griper inn!
Hvorfor kommer de ikke ut i åpent terreng?
Fordi de ikke stoler på oss.
Fordi vi ødelegger det vi ikke forstår.
Jeg dreper bare det som prøver å drepe meg.
Den edderkoppen...
hvorfor er du redd for den? Fordi den har åtte ben?
Fordi munnen går fra side til side i stedet for opp og ned?
Hvis den kom mot deg, hva ville du gjøre?
Dette.
Slik du ville ødelagt noe annet du ikke forsto. Skjønner du ikke, Matt?
Det er derfor de skjuler seg bak menneskeansikter inntil de drar.
Du kaster bort tiden. Vil du si meg hvor de er...
eller må jeg samle en gjeng og lete gjennom hele ørkenen?
Før trodde du meg ikke.
Når skal du slutte å være sheriff og bli et menneske?
Det er min jobb. Jeg retter opp feil.
Matt, hør på meg. De tullet ikke. De trenger et par timer til.
Hvis du drar dit med menn, dreper de Ellen! Er det det du vil?
OK, vi venter.
Men det er ditt ansvar. Hvor er de?
De er i Excelsior-gruven.
Kom igjen, nå. La oss dra inn til byen.
Jeg vil ha alle ut derfra. Ingen unntak.
Reed, få det til å høres ut som det ikke er noe problem.
Jeg tror du gjør en feil.
Den Putnam-fyren har ikke gjort annet enn å overtale deg...
for å få ting på sin måte.
Han sliter deg ut. Nå får han deg til å sitte og vente.
Så langt vet vi ikke mer enn da det begynte.
Og Ellen er fortsatt savnet. Hvis jeg var deg...
ville jeg gitt gevær til mennene og ryddet opp, hva det enn er.
- Jeg gav deg en ordre, sett i gang! - OK, sheriff.
Men jeg vil ikke ha ansvaret.
Jeg gjør dette på din måte over hele linjen.
Jeg har til og med ryddet folk unna krateret.
- Var det ikke slik du ville ha det? - Det må være riktig.
Hva gjør du her? Jeg trodde du skulle vente hjemme.
De besøkte meg, Matt. De tok noen av klærne mine.
- Hvorfor tror du de gjorde det? - Jeg vet ikke.
Kan det tenkes at de løy for deg?
Den gamle gruven de gjemmer seg i. Tre menn arbeidet der.
Sa de hva som skjedde med dem?
Hva vil de med så mange av oss? Hva planlegger de?
- Forteller de sannheten, eller? - Du stiller meg masse spørsmål.
Alt jeg kan gjøre er å gjette.
Dine klær også. Kan være hvem som helst.
Ro deg ned, Matt.
Det er varmt nok uten at du skal få høyt blodtrykk i tillegg.
Ja.
Visste du, Putnam, at flere drap blir begått ved 33 grader...
enn noen annen temperatur?
Jeg leste en artikkel en gang: Folk er mer omgjengelige ved lave temperaturer.
Over 33 grader er det for varmt å røre seg. Men på akkurat 33 blir folk irritable.
Den klokken...
Ikke gjør noe.
Se. Går rundt som om han hører til.
Jo før de er ferdige, jo før drar de.
Hvordan vet vi om de går rundt i våre klær...
eller de andres?
Vi må fullføre dette.
Hva? Hvordan vet vi at de ikke overtar?
De kan være overalt uten min viten.
- Hei, du! Vent der! - Matt!
Bli hvor du er.
Beklager, Matt. Det var eneste måten jeg kunne stoppe deg.
Johnny, kom hit. Dere i parken der borte.
Du i lastebilen. Jeg trenger hjelp. All hjelp jeg kan få.
Det er en som stikker av med bilen din.
Vi tar ham senere. Kom igjen.
OK, Bill, del ut geværene.
Sett ut mot hovedveien...
mens vi avskjærer lastebilen fra øst.
- Mike, Harry, bli med meg. - OK.
Skjær innover i ørkenen og sett opp barrikade her.
OK, menn, følg meg.
OK, menn, spre dere på tvers av veien.
Legg ut signallys foran, og bak der også.
- Der er lastebilen. - Legg ut ett til der borte.
OK. Sjekk våpen og ammunisjon.
Han kommer hvert øyeblikk.
Her kommer han!
Ikke skyt ennå. Gjør dere klare.
OK. La ham få kjenne det.
Hvem der?
Ellen?
Nei, du er ikke Ellen.
Du går i hennes klær, men du er ikke Ellen.
De er på vei hit. Du førte dem.
Hør på meg.
Jeg kom for å advare dere. Jeg forsøkte virkelig å stoppe dem.
Dere må komme dere ut.
- Bare et par timer til. - Hør på meg.
Du ville jeg skulle falle ned der. Hvorfor?
Du er ikke lenger til å stole på.
Hvem du enn er eller hva du enn er, hør på meg!
Jeg er lei for det. Vi ønsket ikke å bruke vold.
Nå er det ingen annen utvei.
Vil du drepe meg også? Er dette slutten?
- Summen av alle våre drømmer. - Jeg kom hit for å hjelpe dere, ikke drepe.
Bli hvor du er.
Ja, se på dens kraft.
Kraft til å drive et skip gjennom rommet. Kraft til å rive jorden deres i stykker.
Vet du hvor lenge vi har jobbet med dette? Vi har strakt oss mot stjernene i tusen år.
Endelig har vi erobret rommet.
Drømmene vi hadde om å kjenne til andre verdener.
- Hør på meg. Det er fortsatt en utvei. - Er det? Med en slik gjeng etter oss?
Alt vi trengte var tid.
La de andre gå. Jeg skal holde dem tilbake.
Og hvis du mislykkes?
Nei. Vi gjør heller slutt på det her enn å falle i deres hender.
Vent!
Du snakker om å lære å kjenne andre verdener.
Tusen år med arbeid, og du er villig til å la det ende...
brått her, på denne fremmede planeten?
Er det slik du vil ha det? Når det fortsatt kan være en sjanse?
Så gå og stopp dem.
Slipp piken fri først. Vis dem at du ikke vil noe vondt.
Hvordan kan jeg stole på deg?
Du kan alltids strekke ut hånden og ødelegge oss med den der.
Send dem ut.
Johnny!
- Kom igjen, fort. - Kom igjen.
Der er inngangen.
Gjør klar bane, alle sammen. Kom dere unna. Løp, Ellen.
Hei! Er det en måte å stenge inngangen på?
- Det er noe dynamitt der inne. - Hent den. Fort. Hent den!
Fort dere. Vi må holde mobben unna dem.
- Var de der inne? - Ja.
Jeg går ut fra at det tar seg av dem.
Ja. Det tar seg av dem.
Hva er det?
Vent. Hør.
- Vel, da er de reist. - For godt, John?
Nei, bare foreløpig. Tiden var ikke inne for å møtes.
Men det kommer andre netter.
Andre stjerner for oss å se på.
De kommer tilbake.
SLUTT
Norwegian